Dieťa a cudzie jazyky

Eva Farkašová, Výskumný ústav detskej psychológie a patopsychológie, Bratislava

Ovládanie viacerých jazykov sa stalo požiadavkou dňa a postupne sa cudzie jazyky pridávajú do štátnych i školských výchovno-vzdelávacích plánov v školách všetkých druhov a stupňov. Deje sa tak nielen preto, aby sa vyšlo v ústrety požiadavkám rodičov, ale aj kvôli možnostiam využívať jazyky v praxi. V súčasnosti oceňujeme ich užitočnosť v bežnom živote, pričom možnosti ich aplikovania sú široké – študovať na zahraničných školách, získať zaujímavé zamestnanie na Slovensku či v zahraničí, cestovať, komunikovať s ľuďmi z rôznych krajín a človek sa necíti stiesnene a nedostáva sa do situácií, že by nerozumel hovoreným či napísaným informáciám, alebo mal ťažkosti vyjadrovať sa v neznámom prostredí.

Spôsob učenia sa materinskému a ďalším jazykom má viacero foriem a podôb. O bilingvizme hovoríme vtedy, ak človek ovláda dva jazyky na približne rovnakej úrovni, väčšinou však jeden z nich je dominantný (vzhľadom na to, že sa častejšie používa, v komunikácii je preferovaný a/alebo jeho ovládanie je na vyššej úrovni z rôznych iných dôvodov). K takémuto stupňu sa môže dostať napríklad dieťa vtedy, ak vyrastá v národnostne zmiešanej rodine a ak sa mu od začiatku dostávajú obidva jazykové vzory rovnocenne, t.j. jeden z rodičov hovorí s dieťaťom výlučne jednou rečou a druhý z rodičov tou druhou. Dieťa si osvojuje paralelne obidva jazykové systémy a postupne sa v nich zdokonaľuje. Spočiatku, v začiatkoch samostatného rečového prejavu – približne v 2.-3. roku veku, sa môže stať, že dieťa používa oba systémy alternatívne, čoskoro však pozorujeme, že rozlišuje osobu a jazyk, ktorým s ňou hovorí. Toto je tzv. pravý bilingvizmus. Ako nepravý sa označuje výborné ovládanie dvoch jazykov, ktoré sa však osvojovali následne.
Na kvalitu ovládania jazykov majú vplyv aj externé podmienky: ak dieťa vyrastá v prostredí, kde sa stretáva s viacerými jazykmi, má možnosť komunikovať viacerými jazykmi, hovoríme o osvojovaní si druhého (príp. ďalšieho) jazyka. Osvojovanie teda prebieha prirodzeným spôsobom (napr. komunikácia s kamarátmi s odlišným materinským jazykom).
Od tohto odlišujeme učenie sa jazyku, pod čím rozumieme organizované podmienky, t.j. pravidelné, systematické postupy v škole.
Rozlišujeme tiež medzi označením „cudzí“ a „druhý“ jazyk. Za cudzí jazyk sa považuje jazyk, ktorý je štátny (úradný) v krajine, v ktorej jednotlivec nežije, zámerne sa ho však učí (v škole, v kurzoch a pod.). Druhým jazykom sa označuje štátny (úradný) jazyk krajiny, v ktorej jednotlivec žije, je jej občanom, ale jeho materinský jazyk je iný. Teda v našich podmienkach je cudzím jazykom angličtina, nemčina, francúzština... Slovenský jazyk je druhým (nie cudzím!) jazykom pre príslušníkov národnostných menšín žijúcich na Slovensku.

Problematike učenia, vyučovania a osvojovania ďalšieho jazyka okrem materinského sa v priebehu minulého storočia venovala veľká pozornosť. Táto vyplynula prirodzene z okolnosti, že sa v danej krajine usídľovalo veľa cudzincov s vlastným materinským jazykom. Týkalo sa to predovšetkým krajín ako USA, Veľká Británia, Nemecko (v tých časoch jeho západná časť – NSR). Odborníci – lingvisti, psychológovia, pedagógovia, riešili otázky ako:
•	kedy je vhodné začať s učením sa druhému, príp. cudziemu jazyku, 
•	aká má byť frekvencia pôsobenia (koľko hodín do týždňa, ako často), 
•	aké metódy sú v ktorom veku vhodné, 
•	ako sa osvojujú jednotlivé jazykové javy (ich postupnosť, obťažnosť), 
•	ako vplýva charakteristika materinského jazyka na rýchlosť a kvalitu osvojovania druhého alebo cudzieho jazyka 
•	a ďalšie špecifické otázky z vyššie uvedených vedných oblastí.

Výskumy riešili problematiku podmienok učenia detí i dospelých. Hoci odpovede nemôžu byť jednoznačne platné pre všetkých ľudí s ich internými a externými podmienkami, napr. individuálne predpoklady a schopnosti na jednej strane a podmienky rodinného a výchovného prostredia na strane druhej, všeobecne možno povedať, že základné otázky boli vyriešené, hoci vedecké poznatky sa neustále prehlbujú. Prekvapuje preto, že sa doposiaľ stretávame s niektorými zavádzajúcimi či nepresnými informáciami, ktoré sa predkladajú verejnosti.

Ako bolo uvedené, na úroveň zvládnutia cudzieho jazyka majú vplyv individuálne predpoklady a tiež faktory rôzneho charakteru, ako: 
•	reálne možnosti všeobecne (kde a ako učenie prebieha), 
•	časové hľadisko (kedy, ako často, ako dlho sa učenie uskutočňuje), 
•	kvalifikovanosť vyučujúcich (ich odborná i osobnostná stránka),
•	používané metódy a postupy (v závislosti od cieľa, veku učiaceho sa, prostredia – škola/ doma a pod.),
•	všeobecné schopnosti jednotlivca (niekto dokáže ďalší jazyk používať prevažne v jeho hovorenej forme, iný sa v ňom pohybuje na vedeckej úrovni – čítanie a písanie odborných štúdií), 
•	motivácia (prečo sa niekto chce jazyk naučiť),
•	vek učiaceho sa, preferované učebné štýly a mnohé ďalšie.
 
Pri posudzovaní (nepravého) bilingvizmu, či osvojovania druhého alebo učenia cudzieho jazyka jednoznačne prevláda vyzdvihovanie jeho pozitívneho vplyvu na rozvoj rozumových schopností a osobnosti dieťaťa, ako dokazujú početné zahraničné i naše výskumy. Rozvíja sa myslenie, pamäť, reč, celkové vedomosti a informácie. Po osobnostnej i emocionálnej stránke pozorujeme lepšie porozumenie situácii či problémom druhých (empatia), rešpektovanie odlišných názorov, rozvíjanie tímovej práce, zvyšuje sa sebavedomie z dosiahnutých úspechov, čo zase posilňuje záujem a motiváciu k učeniu. Netreba sa znepokojovať, ak sa spočiatku vyskytne „miešanie“ jazykov – tento vzájomný vplyv onedlho vymizne so zlepšovaním slovnej zásoby a vyjadrovacích schopností. 
V prípade, ak sa pozorujú nejaké sprievodné negatívne javy, treba si uvedomiť, že sú pravdepodobne výsledkom pôsobenia viacerých faktorov, predispozícií, individuálnych ťažkostí, ktoré by sa prejavili aj za iných okolností, ale určite nie sú spôsobené samotnou skutočnosťou učenia sa ďalšiemu jazyku. V začiatkoch povinnej školskej dochádzky môže spolupôsobiť napríklad nedostatočná pripravenosť na školu – limitovaná slovná zásoba v materinskom jazyku, nerozvinuté potrebné zručnosti, malá informovanosť a poznatky, nižšie rozumové schopnosti a iné; v osobnostno-emocionálnej oblasti je problémom malá samostatnosť, prílišná hravosť, nezáujem o spoločné činnosti, komunikačné ťažkosti a pod. Pri posudzovaní aspektu školskej pripravenosti (stránka učenia) a školskej zrelosti (biologická stránka) neslobodno zabudnúť na význam veku primeraného fyzického a zmyslového vývinu a celkový zdravotný stav dieťaťa (jeho častá chorobnosť, veľmi útly vzrast, oslabený organizmus), ktorých určitá úroveň môže byť dokonca indikátorom pre návrh na odklad školskej dochádzky. Všetky vyššie uvedené ťažkosti je však nevyhnutné individuálne posúdiť na základe komplexného psychologického a lekárskeho vyšetrenia.

Za významné sa považujú i ďalšie pozitíva učenia druhého alebo cudzieho jazyka: rozvíja sa schopnosť prezentovať svoje práce v tomto jazyku pred verejnosťou, teda aj systematická a zodpovedná príprava, vystupovanie, samostatný rečový prejav a akoby pomimo tiež rozširovanie vedomostí. V neposlednom rade sa posilňuje interkultúrne povedomie, poznanie iných kultúr, zvyklostí a uvedomovanie si vlastnej identity. 

V otázke – kedy je vhodné obdobie začať s výučbou ďalšieho jazyka (t.j. školské podmienky), odborníci zastávajú názor, že u bežných, zdravých detí je vhodný mladší školský vek, za určitých podmienok ním môže byť už aj predškolský vek. Výhodou je nielen časové hľadisko (dlhší čas venovaný jazyku v priebehu školskej dochádzky), ale predovšetkým je to vhodné obdobie na hrové, prirodzené podmienky, bez zdôrazňovania gramatickej stránky jazyka, na kvalitnejšie osvojenie si správnej výslovnosti a zautomatizované používanie jazyka (dieťa sa učí komunikovať, hovorí vety bez toho, aby muselo rozmýšľať nad jednotlivými slovami, správnymi gramatickými tvarmi, časmi atď.). Pri učení malých žiakov v začiatkoch školskej dochádzky, zohráva veľmi dôležitú rolu vyučujúci, jeho citlivý prístup, vytvorenie priateľskej, akceptujúcej atmosféry, no tiež používanie adekvátnych metód, učebných materiálov a pomôcok, ktoré sú primerané veku, záujmom a schopnostiam detí.
Zo skúseností vieme, že s úspechom pracujú mnohé materské školy, ktoré ponúkajú začlenenie cudzieho jazyka do denného programu, príp. prevažná časť výchovného programu prebieha v cudzom jazyku (naši i zahraniční učitelia). Ani v tomto vekovom období, ktoré je citlivé na „zásahy zvonka“ a charakteristické je výrazným tempom rozvoja rečových, pamäťových, myšlienkových funkcií a jednotlivých aspektov osobnosti, nepozorovali sa žiadne nepriaznivé dôsledky cudzojazyčného pôsobenia na deti.
V súčasnosti u nás existujú rozpracované postupy, ktoré uľahčujú učenie sa jazykom, pripravujú sa učebné materiály, pri používaní ktorých je učenie efektívne a učitelia sú obvykle pripravení pracovať tvorivo a s rešpektovaním individuálnych špecifík svojich malých žiakov.
Ostáva však na rodičoch, ako sa rozhodnú, aké majú postoje či predsudky, ktorým informáciám dávajú prednosť a najmä akú budúcnosť pripravia pre svoje deti.

PhDr. Eva Farkašová, CSc.
Výskumný ústav detskej psychológie a patopsychológie
Bratislava